iordan (Dicționarul explicativ al limbii române, ediția a II-a, 1998)IORDÁN, iordane, s. n. Bobotează; slujbă religioasă care se face la bobotează. ◊
Expr. (
Fam.)
A umbla cu iordane = a spune vorbe goale; a se ține de lucruri neserioase. – Din
sl. iordanŭ.iordan (Dicționarul etimologic român, 1958-1966)iordán s. m. – Ceremonia religioasă a sfințirii apei, pe 6 ianuarie, întru comemorarea botezului Domnului. De la
Iordan, și acesta din
ngr. ’Iορδάνης,
sl. Iordanŭ (Tiktin; DAR; Tagliavini,
Arch. Rom., XII, 188). –
Der. iordăni, vb. (a stropi cu apă sfințită, de Bobotează; este obicei religios și totodată popular, care conform tradiției se ținea cu mare fast la Curtea domnească);
iordănit, s. n. (obicei popular ce constă în a stropi cu apă sfințită);
iordănitor (
var. iordănaș),
s. m. (persoană care stropește cu apă sfințită).
iordan (Dicționar de argou al limbii române, 2007)iordan, iordane s. n. 1. truc.
2. minciună.
iordan (Dicționar enciclopedic, 1993-2009)IORDAN (
JORDAN; ebr. Ha Yarden; arab.
Nahr al-Urdunn), fluviu în Orientul Apropiat, pe
terit. Libanului, Siriei, Israelului și Iordaniei; 325 km.
Izv. din V masivului Hermon, curge prin lacul Tiberiada și
depr. tectonică Ghor și se varsă în Marea Moartă. Formează numeroase meandre. Irigații; hidrocentrale. Pescuit. În apa
I. a fost botezat Iisus Hristos de către Ioan Botezătorul.
iordan (Dicționar enciclopedic, 1993-2009)IORDAN, Iorgu (1888-1986,
n. Tecuci), lingvist și filolog român.
Acad. (1945),
prof. univ. la Iași și București. Lucrări în domeniul lingvisticii romanice („Lingvistica romanică. Evoluție. Curente. Metode”), al limbii române contemporane („Limba română actuală. O gramatică a greșelilor”, „Limba română contemporană”, „Structura morfologică a limbii române”, în colab.), al stilisticii („Stilistica limbii române”), al toponimiei („Toponimia românească”) și antroponimiei („Dicționar al numelor de familie românești”). Scrieri de popularizare („Istoria limbii române. Pe-nțelesul tuturora”). Redactor responsabil la „Dicționarul limbii române” – serie nouă. Memorialistică. Membru al mai multor academii și societăți științifice străine.
iordan (Dicționar ortografic, ortoepic și morfologic al limbii române, ediția a II-a revăzută și adăugită, 2005)iordán (sărbătoare)
s. n.,
pl. iordáneiordan (Dicționar ortografic, ortoepic și morfologic al limbii române, ediția a II-a revăzută și adăugită, 2005)*Iordán (râu)
s. propriu
n.iordan (Dicționar universal al limbei române, ediția a VI-a, 1929)iordan m.
1. troparul care începe cu cuvintele: «în Iordan botezându-te, Tu, Doamne,..»;
2. sfințirea cea mare a apei:
în ajunul Bobotezei preotul umblă cu iordanul din casă încasă. [V.
Iordan].
iordan (Dicționar universal al limbei române, ediția a VI-a, 1929)Iordan m. fluviu în Palestina, se varsă în Marea Moartă: 100 km.
iordan (Dicționarul explicativ al limbii române (ediția a II-a revăzută și adăugită), 2009)IORDÁN, iordane, s. n. Bobotează; slujbă religioasă care se face la Bobotează. ◊
Expr. (
Fam.)
A umbla cu iordane = a spune vorbe goale; a se ține de lucruri neserioase. — Din
sl. iordanŭ.